'Stamos em pleno mar... Doudo no espaço
Brinca o luar — dourada borboleta;
E as vagas após ele correm... cansam
Como turba de infantes inquieta.
Sanderlei Silveira - 2024-01-09T15:35-03:00 - BR ∞ L
'Stamos em pleno mar... Doudo no espaço
Brinca o luar — dourada borboleta;
E as vagas após ele correm... cansam
Como turba de infantes inquieta.
'Stamos em pleno mar... Do firmamento
Os astros saltam como espumas de ouro...
O mar em troca acende as ardentias,
— Constelações do líquido tesouro...
'Stamos em pleno mar... Dois infinitos
Ali se estreitam num abraço insano,
Azuis, dourados, plácidos, sublimes...
Qual dos dous é o céu? qual o oceano?...
'Stamos em pleno mar. . . Abrindo as velas
Ao quente arfar das virações marinhas,
Veleiro brigue corre à flor dos mares,
Como roçam na vaga as andorinhas...
Donde vem? onde vai? Das naus errantes
Quem sabe o rumo se é tão grande o espaço?
Neste saara os corcéis o pó levantam,
Galopam, voam, mas não deixam traço.
Bem feliz quem ali pode nest'hora
Sentir deste painel a majestade!
Embaixo — o mar em cima — o firmamento...
E no mar e no céu — a imensidade!
Oh! que doce harmonia traz-me a brisa!
Que música suave ao longe soa!
Meu Deus! como é sublime um canto ardente
Pelas vagas sem fim boiando à toa!
Homens do mar! ó rudes marinheiros,
Tostados pelo sol dos quatro mundos!
Crianças que a procela acalentara
No berço destes pélagos profundos!
Esperai! esperai! deixai que eu beba
Esta selvagem, livre poesia
Orquestra — é o mar, que ruge pela proa,
E o vento, que nas cordas assobia...
Por que foges assim, barco ligeiro?
Por que foges do pávido poeta?
Oh! quem me dera acompanhar-te a esteira
Que semelha no mar — doudo cometa!
Albatroz! Albatroz! águia do oceano,
Tu que dormes das nuvens entre as gazas,
Sacode as penas, Leviathan do espaço,
Albatroz! Albatroz! dá-me estas asas.
II
Que importa do nauta o berço,
Donde é filho, qual seu lar?
Ama a cadência do verso
Que lhe ensina o velho mar!
Cantai! que a morte é divina!
Resvala o brigue à bolina
Como golfinho veloz.
Presa ao mastro da mezena
Saudosa bandeira acena
As vagas que deixa após.
Do Espanhol as cantilenas
Requebradas de langor,
Lembram as moças morenas,
As andaluzas em flor!
Da Itália o filho indolente
Canta Veneza dormente,
— Terra de amor e traição,
Ou do golfo no regaço
Relembra os versos de Tasso,
Junto às lavas do vulcão!
O Inglês — marinheiro frio,
Que ao nascer no mar se achou,
(Porque a Inglaterra é um navio,
Que Deus na Mancha ancorou),
Rijo entoa pátrias glórias,
Lembrando, orgulhoso, histórias
De Nelson e de Aboukir.. .
O Francês — predestinado —
Canta os louros do passado
E os loureiros do porvir!
Os marinheiros Helenos, Que a vaga jônia criou,
Belos piratas morenos. Do mar que Ulisses cortou,
Homens que Fídias talhara, Vão cantando em noite clara
Versos que Homero gemeu ... Nautas de todas as plagas,
Vós sabeis achar nas vagas. As melodias do céu! ...
III
Desce do espaço imenso, ó águia do oceano!
Desce mais ... inda mais... não pode olhar humano
Como o teu mergulhar no brigue voador!
Mas que vejo eu aí... Que quadro d'amarguras!
É canto funeral! ... Que tétricas figuras! ...
Que cena infame e vil... Meu Deus! Meu Deus! Que horror!
IV
Era um sonho dantesco... o tombadilho. Que das luzernas avermelha o brilho.
Em sangue a se banhar. Tinir de ferros... estalar de açoite...
Legiões de homens negros como a noite, Horrendos a dançar...
Negras mulheres, suspendendo às tetas . Magras crianças, cujas bocas pretas
Rega o sangue das mães: Outras moças, mas nuas e espantadas,
No turbilhão de espectros arrastadas, Em ânsia e mágoa vãs!
E ri-se a orquestra irônica, estridente... E da ronda fantástica a serpente
Faz doudas espirais ... Se o velho arqueja, se no chão resvala,
Ouvem-se gritos... o chicote estala. E voam mais e mais...
Presa nos elos de uma só cadeia, A multidão faminta cambaleia,
E chora e dança ali! Um de raiva delira, outro enlouquece,
Outro, que martírios embrutece, Cantando, geme e ri!
No entanto o capitão manda a manobra, E após fitando o céu que se desdobra,
Tão puro sobre o mar, Diz do fumo entre os densos nevoeiros:
Vibrai rijo o chicote, marinheiros! Fazei-os mais dançar!...
E ri-se a orquestra irônica, estridente. . . E da ronda fantástica a serpente
Faz doudas espirais... Qual um sonho dantesco as sombras voam!...
Gritos, ais, maldições, preces ressoam! E ri-se Satanás!...
V
Senhor Deus dos desgraçados! Dizei-me vós, Senhor Deus!
Se é loucura... se é verdade. Tanto horror perante os céus?!
Ó mar, por que não apagas. Co'a esponja de tuas vagas
De teu manto este borrão?... Astros! noites! tempestades!
Rolai das imensidades! Varrei os mares, tufão!
Quem são estes desgraçados . Que não encontram em vós
Mais que o rir calmo da turba. Que excita a fúria do algoz?
Quem são? Se a estrela se cala, Se a vaga à pressa resvala
Como um cúmplice fugaz, Perante a noite confusa...
Dize-o tu, severa Musa, Musa libérrima, audaz!...
São os filhos do deserto, Onde a terra esposa a luz.
Onde vive em campo aberto. A tribo dos homens nus...
São os guerreiros ousados. Que com os tigres mosqueados
Combatem na solidão. Ontem simples, fortes, bravos.
Hoje míseros escravos, Sem luz, sem ar, sem razão. . .
São mulheres desgraçadas, Como Agar o foi também.
Que sedentas, alquebradas, De longe... bem longe vêm...
Trazendo com tíbios passos, Filhos e algemas nos braços,
N'alma — lágrimas e fel... Como Agar sofrendo tanto,
Que nem o leite de pranto. Têm que dar para Ismael.
Lá nas areias infindas, Das palmeiras no país,
Nasceram crianças lindas, Viveram moças gentis...
Passa um dia a caravana, Quando a virgem na cabana
Cisma da noite nos véus ... ... Adeus, ó choça do monte,
... Adeus, palmeiras da fonte!... ... Adeus, amores... adeus!...
Depois, o areal extenso... Depois, o oceano de pó.
Depois no horizonte imenso. Desertos... desertos só...
E a fome, o cansaço, a sede... Ai! quanto infeliz que cede,
E cai p'ra não mais s'erguer!... Vaga um lugar na cadeia,
Mas o chacal sobre a areia . Acha um corpo que roer.
Ontem a Serra Leoa, A guerra, a caça ao leão,
O sono dormido à toa . Sob as tendas d'amplidão!
Hoje... o porão negro, fundo, Infecto, apertado, imundo,
Tendo a peste por jaguar...E o sono sempre cortado
Pelo arranco de um finado, E o baque de um corpo ao mar...
Ontem plena liberdade, A vontade por poder...
Hoje... cúm'lo de maldade, Nem são livres p'ra morrer.
Prende-os a mesma corrente. — Férrea, lúgubre serpente —
Nas roscas da escravidão. E assim zombando da morte,
Dança a lúgubre coorte. Ao som do açoute... Irrisão!...
Senhor Deus dos desgraçados! Dizei-me vós, Senhor Deus,
Se eu deliro... ou se é verdade. Tanto horror perante os céus?!...
Ó mar, por que não apagas. Co'a esponja de tuas vagas
Do teu manto este borrão? Astros! noites! tempestades!
Rolai das imensidades! Varrei os mares, tufão! ...
VI
Existe um povo que a bandeira empresta. P'ra cobrir tanta infâmia e cobardia!...
E deixa-a transformar-se nessa festa. Em manto impuro de bacante fria!...
Meu Deus! meu Deus! mas que bandeira é esta, Que impudente na gávea tripudia?
Silêncio. Musa... chora, e chora tanto. Que o pavilhão se lave no teu pranto! ...
Auriverde pendão de minha terra, Que a brisa do Brasil beija e balança,
Estandarte que a luz do sol encerra E as promessas divinas da esperança...
Tu que, da liberdade após a guerra, Foste hasteado dos heróis na lança
Antes te houvessem roto na batalha, Que servires a um povo de mortalha!...
Fatalidade atroz que a mente esmaga! Extingue nesta hora o brigue imundo
O trilho que Colombo abriu nas vagas, Como um íris no pélago profundo!
Mas é infâmia demais! ... Da etérea plaga. Levantai-vos, heróis do Novo Mundo!
Andrada! arranca esse pendão dos ares! Colombo! fecha a porta dos teus mares!
Ми забарвлювались у морі ... золото в космосі
Грайте на місячне світло - Золотий метелик;
І вакансії після того, як він біжить ... втомився
Як ванна немовляти неспокійно.
Ми забарвлювались у морі ... Невожно
Зірки стрибають, як золоті піни ...
Море у зворотне запалювання запалених,
- Сузір'я рідини зі скарбами ...
Ми в морі ... два нескінченні
Там вони звужуються в божевільному обійму,
Синій, золотий, спокійний, піднесений ...
Який з них небо? Що таке океан? ...
Ми забарвлювались у морі. . . Відкриття свічок
У гарячих задихяних морських поворотах,
Бріга вітрильник біжить до квітки морів,
Як ковтати у вакансії ...
Куди ти прийшов? куди ти йдеш? Еррант Саус
Хто знає курс, якщо простір такий великий?
У цій Саурі кроки піднімають порошок,
Галоп, лети, але не залишайте слідів.
Дуже щасливий, хто там може
Відчуйте цю панель Величність!
Під нею - море зверху - небічно ...
А в морі і на небі - величезність!
О! Яка мила гармонія приносить мені вітер!
Яка м'яка музика на відстані звучить!
Боже мій! Як піднесений куточок
Для нескінченних вакансій, що плавають ні за що!
Морські люди! О, моряки,
Підсмажений сонцем чотирьох світів!
Діти, які її плекали
У ліжечку цих глибоких кроків!
Зачекай! Зачекай! Дозвольте пити
Ця дика, вільна поезія
Оркестр - це море, яке реве біля лука,
І вітер, який у мотузках свистить ...
Чому ти так відходить, легкий човен?
Чому ти отримуєш від поета?
О! Я б хотів, щоб я супроводжував вас до бігової доріжки
Яка схожа в морі - Золота комета!
Альбатрос! Альбатрос! Океан Орел,
Ви, хто спить із хмар між газами,
Похитайте пір’я, Левіафан з космосу,
Альбатрос! Альбатрос! Дай мені ці крила.
II
Що має значення з колиски Наути,
Де ти син, який твій дім?
Любить каденцію вірша
Це вчить вас старому морі!
Кантай! Ця смерть божественна!
Просуньте болігу до Боліни
Як швидкий дельфін.
Щогли Мезени
Прапор здоров'я
Вакансії, які ви залишаєте після.
Від іспанської мови, як кантилен
Вимоги до Лангора,
Пам'ятайте темних дівчат,
Андалуси в квітці!
З Італії ледачий сина
Співає в Венецію,
- Земля любові та зради,
Або затока в Регахсо
Пам'ятайте вірші Тассо,
Поруч з вулканами лав!
Англійська - холодний моряк,
Що в морі було знайдено,
(Тому що Англія - корабель,
Що Бог на місці закріпив),
Rijo скандує славу,
Пам'ятаючи, горді, історії
Нельсон і Абукір ...
Французька - заздалегідь -
Співайте лаври минулого
І Loureiros з Порвіра!
Моряки Геленос, які створила вакансія Джонія,
Прекрасні брюнетні пірати. З моря, яке вирізали Улісс
Чоловіки, які провели Фідіас, вони співають у чітку ніч
Вірші, які стогнали доморо ... морські мучі,
Ви знаєте, як знайти у вакансіях. Мелодії Небесних! ...
III
Спустіться з величезного простору, ой орел океану!
Зійти більше ... вчитися більше ... чи не може людський вигляд
Як ви занурюєтесь у літаючу боротьбу!
Але що я бачу там ... яка картина гіркоти!
Це похоронний спів! ... Які тетричні фігури! ...
Яка сумнозвісна і мерзенна сцена ... Боже мій! Боже мій! Як жахливо!
IV
Це була мрія дантеска ... падіння. Лузерни червоніють блиск.
В крові до купання. Іріна прасок ... все ще камера ...
Легіони чорношкірих, як ніч, жахливі танцювати ...
Чорні жінки, призупиняючи сиськи. Худі діти, чиї чорні рота
Він веде кров матерів: інших дівчат, але голі та вражені,
У вихорі затягнутих спектрів, нетерплячість і пошкоджуйте марно!
І сміється іронічний, пронизливий оркестр ... і з фантастичного раунду
Робить подвійні спіралі ... якщо старого чоловіка дуги, якщо на підлозі ковзає,
Крики чують ... батог тріщин. І літати все більше і більше ...
У пастці в посиланнях одного ланцюга, голодна натовп розбивається,
І плаче і танці там! Один із сказ, інший зійде з розуму,
Інший, той мученик зчепився, співає, стогне і сміється!
Однак капітан посилає маневр, і після того, як дивився на небо, що розгортається,
Настільки чисто на морі, це говорить дим серед густого туману:
Vibai rijo the Whip, моряки! Зробіть їх більше танцювати! ...
І іронічний, пронизливий оркестр сміється. . . І з фантастичного раунду
Робить подвійні спіралі ... яка мрія Донте пролітає тіні! ...
Кричить, ей, прокляття, молитви резонансні! І сміється сатана! ...
V
Господи Бог ублюдків! Скажи мені, Господи Боже!
Якщо це божевільно ... якщо це правда. Стільки жаху перед небом?!
О море, чому б вам не вийти. Co'a Sponge з ваших вакансій
З вашого плаща це розмиття? ... Астро! Ночі! Шторми!
Прохресті величезних! Я провів моря, тайфун!
Хто ці сволота. Хто не знаходить у вас
Більше, ніж спокійний сміх мафії. Що збуджує лють мучителя?
Хто? Якщо зірка мовчить, якщо місце поспішає
Як швидкоплинний співучасник, до розгубленої ночі ...
Скажи, Сувора Муза, Ліберрит Муза, смілива! ...
Вони - діти пустелі, де земна дружина світла.
Де він живе у відкритому полі. Плем'я оголених чоловіків ...
Вони сміливі воїни. Що з тиграми
Боротьба в самоті. Вчора простий, сильний, сміливий.
Сьогодні вимірює рабів, без світла, без повітря, без причини. . .
Вони - зганьбені жінки, як і агар.
Як спрагли, слухали, здалеку ... далеко ...
Приносити на руки кроки, діти та наручники,
В душі - сльози і жовч ... як агар страждає так сильно,
Як молоко сліз. Вони повинні дати Ізмаїлу.
Там у порушених пісках, з Палмейрасу в країні,
Красиві діти народилися, вони жили ніжними дівчатами ...
Пройдіть караван одного дня, коли діва в салоні
Струнка ночі у завісах ... ... До побачення, о ковзанням,
... До побачення, Palmeiras da Fonte! ... ... До побачення, любить ... до побачення! ...
Тоді обширний пісок ... тоді океан пилу.
Потім на величезному горизонті. Пустелі ... лише пустелі ...
І голод, втома, спрага ... О! як нещасний, що поступається,
І падає більше не s'erguer! ... місце у в'язниці,
Але шакал над піском. Знаходить тіло, яке хрочить.
Вчора левиця, війна, полювання на лева,
Сон спав ні за що. Під наметами широкого!
Сьогодні ... чорна основа, глибока, інфекційна, тісна, брудна,
Маючи чуму для ягуара ... і сон завжди вирізати
До початку вважається, і стукіт тіла до моря ...
Вчора повна свобода, воля на владу ...
Сьогодні ... Cum'lo зла, вони навіть не вільні вмирати.
Заарештувати їх тим самим струмом. - залізниця, м'яка змія -
У нитках рабства. І так глузлива смерть,
Танцюйте огидну когорту. На звук відео ... зрошення! ...
Господи Бог ублюдків! Скажи мені, Господи Боже,
Якщо я розлючений ... або якщо це правда. Стільки жаху перед небом?! ...
О море, чому б вам не вийти. Co'a Sponge з ваших вакансій
Свого плаща це розмиття? Зірки! Ночі! Шторми!
Прохресті величезних! Я провів моря, тайфун! ...
БАЧИВ
Є люди, яким прапор надає. Щоб прикрити стільки ганебного та боягузтво! ...
І нехай вона стане цією партією. У нечистим плащем холодного злодія! ...
Боже мій! Боже мій! Але що це за прапор, що нахабно в Гавеї Трипудія?
Мовчання. Муса ... кричить і так кричить. Нехай павільйон буде мити ваш плач! ...
Auriverde, що звисає з моєї землі, що вітер Бразилії поцілунок і противаги,
Естандар, що сонячне світло закінчується, і божественні обіцянки надії ...
Ви, хто, свободу після війни, був вихований з героїв у списі
До бою були рото, який служить плащаницю! ...
Жорстка смерть, яку розум розчавлює! В цей час гасить філіг
Залізниця, яку Колумб відкрив у вакансіях, як ірис у глибокому пелаго!
Але це занадто багато ганебно! ... від ефірної чуми. Підніміться, герої Нового Світу!
Андрада! Зруньте цей банер повітря! Коломбо! Закриває двері ваших морів!